MESAJ PENTRU TINE
Uimitor ! E uimitor !
Fii atentă ! Tuturor angajaților statului Virginia
a trebuit să li se șteargă Solitaire de pe computere,
pentru că nu mai lucraseră nimic în șase săptămâni.
- Ce trist ! - Știi ce înseamnă asta ?
E sfârșitul civilizației occidentale, așa cum o cunoaștem noi.
- Nu ai întârziat ? - Tehnologia !
Spune-mi un singur lucru bun pe care ni l-a adus tehnologia.
Curentul electric.
E unul singur. Crezi că aparatul ăsta îți e prieten, dar te înșeli. Am plecat !
- Ne vedem diseară ! - Sushi !
Pa !
Bine ai venit !
Ai mesaje.
"Brinkley e câinele meu. Iubește străzile New York-ului la fel de mult ca mine."
Însă lui îi place să mănânce resturi de pizza și de covrigi de pe trotuar,
iar eu prefer să le cumpăr.
Brinkley e un prinzător de excepție,
căruia i s-a oferit un post în echipa Mets, dar a preferat să rămână cu mine,
ca să poată dormi 18 ore pe zi pe o pernă verde, mare cât o roată.
Nu adori New York-ul toamna ? Eu simt nevoia să cumpăr rechizite.
Iubitule ? Sunt pregătită.
Ți-aș trimite un mănunchi de creioane proaspăt ascuțite,
dacă aș ști cum te cheamă și unde stai.
Pe de altă parte, faptul că nu știu are farmecul său.
- Ai apăsat butonul ? - Da.
Ce târziu e !
Random House l-a concediat pe Dick Atkins. Cale bătută !
Murray Chilton a murit, deci numărul celor cu care nu vorbesc a scăzut.
Repede !
Vince a avut parte de cronici excelente. O să devină un nesuferit.
- Diseară luăm cina la Pen. - Trebuie să vin și eu ?
Joe Fox, mi-ai promis !
Ținuta e obligatorie. Nu pot să le dau direct bani ?
Care e cauza săptămânii ? Libertate pentru scriitorii albanezi ?
Pentru că eu îi sprijin !
Bine, vin... Ai întârziat !
Știu.
Bună dimineața, dră Eden.
Cine e un cătel fericit ?
Bine ai venit !
Ai mesaje.
Gata, jos !
Dragă prietene,
îmi place să încep mesajele de parcă am fi deja în mijlocul unei discuții.
Mă prefac că suntem prieteni vechi, și nu ce suntem de fapt:
oameni care nici măcar nu-și cunosc numele
și care s-au cunoscut într-un chat room,
amândoi pretinzând că n-am mai fost acolo niciodată.
"Oare ce va spune astăzi NY152 ?", mă întreb.
Pornesc computerul. Aștept nerăbdătoare să se conecteze.
Intru pe Internet și nu respir, până când nu aud acele cuvinte:
"Ai mesaje".
Nu aud nimic, nici măcar zgomotul străzii, doar bătăile inimii mele.
Am mesaje de la tine.
¶¶ [The Cranberries - Dreams]
¶ And Oh my dreams It's never quiet as it seems ¶
¶ Never quiet as it seems ¶
¶ I know I've felt like this before But now I'm feeling it even more ¶
¶ Because it came from you ¶
¶ And then I open up and see The person falling here is me ¶
¶ A different way to be ¶
¶ A totally amazing mind So understanding and so kind ¶
¶ You're everything to me ¶
A sunat electricianul.
A lovit o căprioară cu camionul și nu poate veni decât mâine.
Rafturile pentru etaj întârzie, pentru că lemnul de pin comandat are paraziți.
Foarte bine !
Și am primit o amendă de 50.000 de dolari,
pentru că muncitorii se ușurează de pe acoperiș.
Grozav ! Electricianul a sosit ?
Tocmai ți-am spus că a lovit o căprioară. Știam eu că nu mă asculți.
Ai dreptate. Nu te ascultam.
Nu aud nimic. "Nimic, nici măcar zgomotul străzii, doar bătăile inimii mele."
Cred că așa era. Ceva de genul ăsta...
Tu și Patricia v-ați logodit, nu ? Mie poți să-mi spui !
- Să ne logodim ? - Spune !
- Ai înnebunit ? - Credeam că o placi.
O plac. O iubesc pe Patricia !
Patricia e uimitoare.
Patricia face ca și cafeaua să-și piardă calmul.
Știi ceva ? Ar trebui să anunțăm cartierul că am sosit.
Nu știu ce să zic. Suntem în Upper Westside.
E ca și cum le-am spune că vindem droguri. O să ne urască.
Cum o să afle, o să se apuce să picheteze magazinul mare și rău care va distruge...
Tot ce prețuiesc ei.
O să-i seducem ! O să-i seducem cu spațiul, cu reducerile,
cu fotoliile comode și cu cafeaua noastră.
Așa e ! La început o să ne urască, dar până la urmă îi cucerim.
- Și știi de ce ? - De ce ?
Pentru că o să le vindem cărți ieftine și stimulenți legali.
Între timp, o să punem un anunț: "În curând, un nou magazin Fox Books."
"Sfârșitul civilizației, așa cum o cunoașteți."
- Bună dimineața, Christina ! - Bună dimineața, Kathleen !
E o zi superbă. Nu e o zi extraordinară ?
Da, sigur...
- Idiotule, ce faci ? - Vezi pe unde mergi ! Am verde.
Nu adori New York-ul toamna ?
Perfect !
- Nu există nimic mai bun. - Bandă autoadezivă ? Ce te-a apucat ?
- Nimic. - Ești îndrăgostită !
Îndrăgostită ? Nu.
Ba da. Îl iubesc pe Frank.
Practic, ne-am mutat împreună.
Crezi că putem trimite anunțurile de Crăciun săptămâna asta ?
Da, până luni, îți promit. Dar trebuie să predau o lucrare vineri.
- Ce se întâmplă ? - Nimic. Absolut nimic.
Știi ceva ? Nu mă mișc de aici, până nu-mi spui.
Bine. Se consideră infidelitate dacă ai o aventură prin e-mail ?
- Ați făcut sex ? - Sigur că nu ! Nici nu-l cunosc.
- Nu, sex virtual. - Nu.
N-o face ! Cum cedezi, își pierd respectul pentru tine.
Nu e vorba de asta. Noi doar ne scriem.
Nu e nimic serios. În plus, vreau să mă opresc, pentru că deja...
- Ai mers prea departe ? - Sunt zăpăcită.
Dar n-o s-o fac, pentru că nu e nimic serios.
- Unde l-ai cunoscut ? - Nici măcar nu-mi amintesc.
De ziua mea, am intrat într-o cameră pentru "cei de peste 30 de ani".
Era și el acolo și am început să discutăm.
Despre ce ?
Despre cărți, despre muzică, despre dragostea noastră pentru New York.
Discuții nevinovate și banale.
- Un mănunchi de creioane ascuțite. - Poftim ?
Las-o baltă ! Nu discutăm despre nimic personal.
Nu știu cum îl cheamă sau cu ce se ocupă și unde stă,
deci pot să nu mă mai văd cu el, pentru că nici nu îl văd.
Doamne ! Ar putea fi următorul om care intră în magazin.
- Știu. - Ar putea fi...
George !
- Bună dimineața. - Tu navighezi pe Internet ?
Eu cred că Internet-ul e doar un alt mod de a fi respins de o femeie.
- Bună dimineața ! - Bună, Birdie !
- Vorbim mai târziu ! - Despre ce șușotiți, fetelor ?
Despre sex virtual.
Am încercat și eu să fac sex virtual, dar suna mereu ocupat.
Știu cum e.
Eram deprimată într-o seară, pe la ora nouă.
Jessica și Maya, ce faceți ?
- Vreți s-o salutați pe Kathleen ? - Bună, Kathleen !
"Magazinul de după colț", George la telefon.
Construcția merge bine. O să deschidem la data stabilită.
Deși eu și Kevin suntem îngrijorați de reacția cartierului.
Ce e materialul ăsta de pe canapea ? Are vreun nume ?
Bani. Se cheamă bani.
- Gillian l-a ales. - Ai ghicit !
- Tatăl tău se însoară din nou. - Serios ? Felicitări !
- Mulțumesc. - De ce ?
- Cine știe ? - Din dragoste ?
- E posibil. - Cred că ești un prost !
Tată, Matthew are patru ani. Ar fi frumos dacă părinții lui ar fi căsătoriți.
Am un anunt trist de făcut.
City Books, de pe strada 23, a dat faliment.
- Alt independent distrus. - Să trecem la următorul !
O să le cumpăr toate cărțile
despre arhitectură și despre istoria New York-ului, pentru noul magazin.
Cât plătești, fiule ?
Oricât ar costa,
o să fie mai ieftin decât incidentul ăsta nefericit cu mohairul.
- Care acum s-a lipit de costumul meu. - Poftim !
O să avem o secțiune dedicată scriitorilor din Westside.
Ca o concesie făcută cartierului.
Perfect ! Țineți-i pe pseudointelectualii ăia demenți și liberali din Westside...
Se numesc cititori, tată.
Nu face asta ! Lasă abordările romantice și n-o să-ți sară la gât !
Ce concurență avem ?
Un magazin cu cărți de mister, "Sleuth",
și o librărie pentru copii, "Magazinul de după colț".
- E acolo de o veșnicie. - Magazinul Ceciliei.
- Cine ? - Cecilia Kelly. O femeie minunată !
Cred că am ieșit cu ea o dată. Sau poate că doar ne-am scris.
- I-ai trimis scrisori ? - Se chema poștă.
- Timbre, plicuri... - Da, am auzit de chestia asta !
Cecilia scria foarte frumos. Era prea tânără pentru mine, dar era fermecătoare.
- Fermecătoare ? - Magazinul e al fiicei ei.
Îmi pare rău pentru ea.
Scuzați-mă, domnule Fox !
Tata se recăsătorește. De cinci ani trăiește cu o femeie, Gillian,
care a studiat decorațiunile interioare într-un cazinou.
- O vază ? E de porțelan ? - De cauciuc.
Am citit cândva o poveste despre un fluture care apăruse la metrou
și azi chiar am văzut unul !
S-a urcat în stația de pe strada 42 și a coborât pe strada 59.
Probabil se ducea la Bloomingdale's, să-și cumpere o pălărie
care nu i se va potrivi, ca toate pălăriile.
Fii atentă ! În fiecare noapte,
un camion oprește la covrigăria din cartier
și varsă o tonă de făină la subsol.
Aerul se umple de un praf alb, care parcă nu vrea să se așeze. De ce ?
Mărturisire ! Am citit "Mândrie și prejudecată" de vreo 200 de ori.
Mă pierd în exprimare. Cuvinte precum "în zare", "soartă", "împlinire"...
Întotdeauna mă frământ,
neștiind dacă Elizabeth și domnul Darcy vor rămâne împreună.
Citește-o ! Știu că o să-ți placă.
Localurile ca Starbucks există pentru ca oamenii care nu pot să ia decizii
să fie forțați să ia șase decizii pentru a primi o cafea.
Mică, mare, slabă, tare, cu cofeină, fără cofeină, degresată etc.
Un frappaccino cu ciocolată.
Oamenii care nici nu știu care le e rostul pe pământ
pot, pentru numai 2,95 dolari, să-și ia nu numai o cafea,
ci și o identitate absolută.
Un capucino mare, fără cofeină !
Un capucino mare, fără cofeină.
Ce nasol !
- Un magazin Fox Books. - Quel coșmar !
Nu ne privește în nici un fel.
E un magazin mare, fără personalitate, plin de vânzători ignoranți.
- Dar oferă reduceri. - Însă nu oferă servicii, ca noi.
E bine că au apărut.
În cartierul florilor sunt mai multe florării la rând, ca să găsești ce cauți.
Acesta va fi cartierul librăriilor. Ce le lipsește lor, avem noi.
- Și reciproc. - Bineînțeles.
După ce termini cu Fox Books, "Magazinul de la colț" va fi responsabil
pentru schimbarea cursului revoluției industriale.
Ce drăguț ! Mulțumesc, Frank ! Ești așa de amabil !
- Deși... - Ce ?
- Ce caută asta aici ? - Doamne, e incredibil !
Ascultă !
Mașina Olympia Report Deluxe Electric.
- Report... Parcă ar fi o mitralieră. - Sunetul e cunoscut.
- Ascultă ! - Ce ? Huruitul ?
Cântecul de leagăn blând al unei mașini atât de perfecte...
Știu, l-am mai auzit, Frank.
Aveam nevoie de una de rezervă.
- Nu mai ai una în apartamentul tău ? - Se poate.
- N-ai scris un articol despre ea ? - Ba da. Cui îi pasă ?
- Ce voiai să spui ? - Când ?
- Mai devreme. - Nimic.
Haide !
Mă gândeam la munca mea, atât.
Cu ce mă ocup, de fapt ? Am o librărie pentru copii.
Ceea ce faci tu e un lucru cu adevărat nobil.
Eu știu... Sunt doar...
Ești ca o trestie singuratică.
O trestie singuratică,
înfruntând cu curaj
vânturile puternice ale comercialismului.
- Sunt o trestie singuratică. - O trestie singuratică !
Sunt o trestie singuratică...
Uneori, mă gândesc la viața mea. Am o viață măruntă.
E prețioasă, dar e măruntă. Și mă întreb dacă fac asta
pentru că îmi place sau pentru că n-am curaj pentru altceva ?
Mai tot ce văd îmi amintește de ce am citit într-o carte,
dar n-ar trebui să fie invers ? Nu vreau să aflu răspunsul.
Vreau să trimit întrebarea asta cosmică în neant.
Noapte bună, neant drag !
Bună, Joe !
Vă cunosc !
Bună, Annabel, micuțo ! Ce mai faci ?
- Și tu, Matthew, cum o duci ? - Bine.
Sunteți gata să salutați New Jersey-ul ?
Salut, New Jersey !
- Pe mine nu mă saluți ? - Bună, Gillian !
Sărută-mă ! O să fiu mama vitregă cea rea !
Poftim !
Bună ! Ea cine e ?
Doica Maureen. Am adus-o să te ajute cu copiii, dacă nu te descurci.
- Maureen divortează. - Imi pare rău.
E vina mea. Să nu te măriți cu un bărbat care minte !
Câtă înțelepciune ! Da. Annabel, să nu uiți asta !
L-a învățat pe Matt să-și spună numele pe litere.
- Serios ? Să te auzim ! - F-O-X.
Excelent !
Mă ocup eu de ei. Poți să-ți iei liber azi.
Și sunt sigur că tu ai întârziat la ceva,
la un cămin pentru săraci, la bandajarea refugiaților bosniaci...
Chiar am întârziat. Îmi recoltez ovulele.
Sau la recoltarea ovulelor...
- Ne vedem mai târziu. - Pa !
Pa, mamă !
Sunteți gata să plecăm cu barca ?
Nu !
Ce ați pățit ? Ce s-a întâmplat ?
Hai ! Încă o dată !
Ce am câștigat ?
Uite, uite !
Îmi cer scuze !
- Ce mai fac peștii ? - Foarte bine. Cred că sunt fericiți.
- Da ? - Da.
- Vreți să mergem la film ? - Nu, n-avem ce vedea.
Doamna cu poveștile !
Am ajuns la timp ? Da. Să mergem !
"Eu însumi avusesem ideea măretului și curajosului complot șoricesc."
"Fiecare om are momente de geniu și glorie. Acesta era momentul meu."
"Ce-ar fi să-l băgăm într-unul din borcanele cu dulciuri"
"ale doamnei Pratchett, am spus."
"Apoi, când o să-și bage mâna murdară în el, o să apuce un șoarece mort."
"Ceilalți paru m-au privi uimiți."
"Apoi, pe măsură ce pricepeau genialitatea planului meu,"
"au început să rânjească."
"M-au bătut pe spate, m-au ovaționat, au dansat prin clasă."
"O s-o facem astăzi, au țipat. O facem pe drumul spre casă."
"A fost ideea ta, așa că tu vei pune șoarecele în borcan."
- Cine a venit cu acest pește ? - E al meu.
Mă ajuți cu cărțile astea folosite ?
Iar aceasta e cea mai bună prietenă a ei, Tacy,
pe care o cheamă, de fapt, Anastasia.
Betsy și Tacy sunt prietene cu Tib
pe care, îmi pare rău s-o spun, o cheamă Thelma.
Ilustrațiile sunt lipite de mână.
De asta costă atât de mult ?
Nu, de aceea e atât de valoroasă.
- Le vreau pe toate. - Mă mai gândesc.
Cred că sunt prea multe pentru ca tăticul tău să le poată lua deodată.
- Tăticul îmi aduce ce cărți vreau. - Foarte frumos din partea lui !
El nu e tatăl meu. E nepotul meu.
- Nu cred că-ți poate fi nepot. - Nu, are dreptate.
Annabel e mătușa mea. Nu-i așa, mătușă Annabel ?
- Iar Matt e... - Stai să ghicesc ! Ești unchiul lui ?
- Nu. - Bunicul lui ?
- Străbunicul lui ? - Sunt fratele lui.
Matt e fiul tatălui meu, iar Annabel e fiica bunicului meu.
Suntem o familie americană obișnuită.
Poftiți, domnișoară !
- Ce e asta ? - O batistă.
Copiii nu mai știu ce sunt batistele ?
O batistă e un șervețel pe care nu-l arunci.
Mama a brodat-o pe asta pentru mine.
Sunt inițialele mele și o margaretă, pentru că e floarea mea preferată.
Pot să te întreb cine ești ?
Kathleen Kelly. Sunt proprietara magazinului. Tu ?
Poți să-mi spui Joe. Luăm cărțile astea.
Bine. O să vă întoarceți, nu ?
Da, bineînțeles.
De asta n-o să dăm faliment. Pentru că avem clienți loiali.
Se deschide un magazin Fox Books după colț.
- Fox Books ! Tăticul meu... - Preferă să cumpere de la reduceri.
Dar să nu mai spui asta ! N-avem de ce să fim mândri.
F-O-X.
Extraordinar ! Știi să spui pe litere vulpe (fox). Câine știi să spui ?
- F-O-X. - Uite ce carte cu dinozauri !
E o carte cu ilustrații în relief. Nu vrei o asemenea carte ?
Annabel, stai aici și citește-i lui Matt, până termin eu.
Orice ar fi, nu ascultați ce spun eu.
O să luăm și cartea cu dinozauri.
Reducerile de preț nu sunt totul pe lumea asta.
Sunt de-o viață în afacerea asta.
Am început să-mi ajut mama după ore de la șase ani.
Și nu vindea cărți doar, ci îi mai și ajuta pe oameni să ajungă ce-și doreau.
Când ești mic și citești o carte,
ea devine o parte din tine mai mult decât orice ai citi mai târziu.
Și eu... m-am lăsat luată de val.
Da. Așa e.
M-ai făcut să mă simt...
Fermecat. Mama ta era fermecătoare.
Așa e.
- Cum plătiți ? - Cu bani gheață.
- De unde știai ? - Din fotografie.
- Tu ești în poză ? Ce faci ? - Făceam piruete.
Eu și mama făceam piruete.
Ea mi-a lăsat magazinul mie, iar eu îl voi lăsa fiicei mele.
- 73 de dolari. - Cât ?
73 de dolari.
Cât de mare e fiica ta acum ?
Nu am nici o fiică. Nu sunt căsătorită. Dar, cândva...
Da, marele și răul Fox Books poate să se ducă naibii !
- Poftim ! - Mulțumesc.
- Gata ? - Da.
Ce drăguț !
- Pa, Kathleen ! - Pa, Annabel, Matt !
Matt, vreau să te întreb ceva. Poți să spui pe litere "pisică" ?
- F-O-X. - F-O-X, pisică...
Mulțumesc.
Bine că nu era peștele !
Azi, marea deschidere Reducere de 35% la best-seller-uri
Nu sunt nici proteste, nici demonstrații.
Cartierul ne iubește.
Se întreabă unde am fost până acum și cum s-au descurcat fără noi.
- Am dat lovitura ! - Cum stăm la secția de copii ?
E încă devreme, nu s-au terminat orele.
Și mai e și librăria aceea pentru copii, "Magazinul de după colț".
E magazinul Ceciliei. Cecilia Kelly. Cred că am ieșit o dată cu ea.
- Acum, e al fiicei sale. - O să-i strivim.
Era fermecătoare.
Au deschis de șase zile,
iar noi am vândut cu 1.200 de dolari mai puțin decât anul trecut pe vremea asta.
- S-ar putea să fie o întâmplare. - Sau nu.
Magazinul lor e nou, dar o să treacă și moda lor.
Între timp, eu mai pun niște beculețe.
Ce idee bună !
Și dacă dăm faliment ? N-o să-mi mai găsesc nicăieri o jumătate de normă.
N-o să pot plăti chiria și va trebui să mă mut în Brooklyn.
Binecuvântarea chiriei controlate ! Am șase camere și plătesc 450 de dolari.
Știm, ne-ai spus de un milion de ori.
Nu pot să cred că deschizi subiectul într-un asemenea moment !
Ești ca cei care se laudă că sunt înalți.
- N-o să dăm faliment. - Eu...
Parcă am fi într-un mormânt.
Mă duc la celălalt magazin, unde te poți distra.
George ?
Miranda !
Bună !
Kathleen, cum te descurci ?
Ne bucurăm mult pentru noua ta carte. Când să programăm lansarea ?
Va fi publicată în ianuarie. O să mai fiți aici și atunci ?
- Sunt foarte îngrijorată. - Ne descurcăm de minune.
- Nu-i așa ? - Nu se simte nici o diferență.
- E nemaipomenit ! - Slavă Domnului !
Vă puteți baza pe mine pentru demonstrații, pichetări...
Îi putem convinge pe cei de la "Times" să scrie ceva.
- Sau pe dementul de la "Observer". - Care dement de la "Observer" ?
Frank nu-mai-știu-cum. Cel care-și iubește mașina de scris.
E genul de afacere care l-ar scoate din minți.
- A spus că sunt dement ? - Nu despre asta e vorba.
Crede că magazinul meu are probleme. De ce spune așa ceva ?
- Putem supraviețui cu toții. - Așa e, nu am nici o îndoială.
- O ducem bine. - Mai mult decât atât, o duceți perfect.
- O ducem bine. - Da.
- Ce mai faceți ? - Bine.
Intrați ! Vince se va bucura să vă vadă.
- Vince, felicitări ! - Ce mai faci ?
Și atunci mi-a spus: "Ar trebui să te duci într-o tabără."
- Mi-ar plăcea să ți-l arăt. - Vince...
Iubitule, îmi mai aduci un pahar ? L-am terminat.
"E locul ideal, dacă vrei să te liniștești."
Asta mi-a spus ! Nu e amuzant ?
Șampanie, vă rog !
Stoli cu gheață într-un pahar curat.
Vin alb, vă rog.
- Poftim ! - Mulțumesc.
Bună !
- Mă mai ții minte de la librărie ? - Sigur că da.
- Bună ! - Ce mai face mătușa ta ?
Foarte bine. Mulțumesc.
Trebuie să duc paharul. Am o prietenă însetată. E pe jumătate cămilă.
- Joe te cheamă, nu ? - Iar tu ești Kathleen.
- Kathleen Kelly. - Două pahare de vin alb.
Nu pot să cred că stăteai de vorbă cu Joe Fox.
- Joe Fox ? - Da.
- Adică... - Acela care-ți va distruge afacerea.
- Fox ! Te cheamă Fox. - F-O-X.
Nu mi-am dat seama. Nu știam.
Cu cine ești ? "Nu știam cu cine ești."
- Poftim ? - E din "Nașul".
Când producătorul de film își dă seama că Tom Hagen e trimis de Vitto Corleone.
E chiar înainte să-i pună capul de cal în pat.
Se trezește și...
Las-o baltă !
Mă spionai, nu ? Probabil că ai închiriat copiii.
- De ce te-aș spiona ? - Pentru că sunt concurența ta.
Și știi bine asta, altfel n-ai fi pus anunțul cu "imediat după colț".
Intrarea în magazin e după colț. Nu poți spune asta în alt fel.
Nu e numele magazinului, ci localizarea sa.
Și nu ești proprietara expresiei "după colț".
Ce înseamnă asta ? Ce faci ?
Ce faci ? Iei tot caviarul ? Caviarul e garnitura !
Am intrat în magazin, pentru că îmi petreceam ziua cu Annabel și Matt
și voiam să le iau cadouri.
Sunt genul de om care cumpără afecțiunea copiilor.
Și era singurul loc cu cărți pentru copii din cartier.
Dar nu mai e cazul. Și era magazinul tău, o librărie mică și fermecătoare.
Aveți vânzări de 350.000 de dolari pe an ?
- De unde știi asta ? - Lucrez în afacerile cu cărți.
Eu lucrez în afacerile cu cărți !
Înțeleg.
Iar noi suntem ca un magazin en gros,
doar că nu vindem borcane uriașe de ulei de măsline care nu încap nicăieri,
ci cărți ieftine.
Sunt spion ? Sigur că da. Am asupra mea datele de vânzare secrete
ale unei librării atât de mărunte, dar atât de valoroase,
încât am fost forțat să mă reped până acolo, de teamă să nu mă falimenteze.
Ce e ?
- Salut ! Sunt Frank Navasky. - Joe Fox.
- F-O-X.
Inventatorul supermagazinului,
dușmanul romanului fără mari vânzări, distrugătorul lui City Books.
Spune-mi, cum dormi noaptea ?
Eu folosesc un medicament. "Ultra-dorm".
Ia doar jumătate de pastilă, ca să nu te trezești cu dureri de cap.
- Ești Frank Navasky, nu ? - Da. Putem pleca ?
Articolul tău din "Observer" despre Anthony Powell e excelent.
- Serios ? - Excelent ! Da.
- Eu sunt Patricia Eden. - Bună.
Lucrez la Eden Books.
Joe, omul ăsta e cel mai mare expert în Julius și Ethel Rosenberg.
- Chiar ți-a plăcut articolul... - Ea e Kathleen Kelly.
Articolul meu ? Îmi cer scuze. Sunt flatat.
Scrii lucrurile astea și te gândești că o să le remarce cineva,
dar trece o săptămână și telefonul nu sună,
iar tu îți spui: "Sunt un impostor. Sunt un ratat."
Știi ce m-a fascinat mereu la Julius și Ethel Rosenberg ?
Cât de bătrâni păreau, când, de fapt, erau de vârsta noastră.
Cât mă bucur că te-am cunoscut !
Trebuie să stăm de vorbă. Te-ai gândit vreodată să scrii o carte ?
Mi-a trecut prin minte. Voiam un subiect relevant,
cum ar fi mișcarea Ludddite din Anglia secolului al XIX-lea.
Trebuie să mai discutăm ! Sună-mă !
Ai mâncat vreodată garnitură de caviar ?
Nu știam că Frank Navasky e atât de realist.
Când îi citești articolele, crezi că e obscur și dificil.
Vorbește mereu despre Heidegger și Foucault, iar eu nici nu știu cine sunt.
- Unde te duci ? - Nu sunt obosit.
Ai simțit vreodată că ai ajuns cea mai rea versiune a ta ?
Că o cutie a Pandorei ce conținea ura,
aroganța, răutatea și condescendența ta s-a deschis ?
Când cineva te provoacă, în loc să zâmbești și să mergi mai departe,
răspunzi urât. "Salutare, e domnul Răutate !"
Sunt sigur că nu știi despre ce vorbesc.
Ba da, și sunt foarte invidioasă.
Eu, când sunt provocată, mă blochez. Mintea mi se...
Golește.
Apoi, mă răsucesc pe toate părțile,
încercând să-mi dau seama ce ar fi trebuit să spun.
Ce ar fi trebuit să-i spun nesimțitului...
Care a râs de existența mea ?
Nimic. Nici acum !
Nici acum, după mai multe zile, nu-mi dau seama.
N-ar fi minunat dacă aș putea să-ți transmit toate răutățile mele ?
Eu nu m-aș mai purta urât, iar tu te-ai purta urât tot timpul.
Amândoi am fi fericiți.
Pe de altă parte, te avertizez că, atunci când spui ce vrei,
apar imediat și remușcările.
Crezi că ar trebui să ne întâlnim ?
Să ne întâlnim ? Doamne !
72,27 dolari.
Aici se plătește doar cu bani gheață.
- Poftim ? - Doar cu bani gheață.
Doamne ! N-am decât cartea de credit. Îmi cer scuze. E în regulă ?
Nu. E și un afiș !
Îmi cer scuze, nu mi s-a mai întâmplat niciodată,
dar vă rog să faceți o excepție în cazul ăsta.
Nu aveți bani ? Nu are bani.
Duceți-vă la altă coadă !
Am un dolar, atâta tot. Un dolar.
- Puteți să... - Bună !
- Ai nevoie de bani ? - Nu, n-am nevoie. Mulțumesc mult.
- Duceți-vă la altă coadă. - Bună !
Rose. Superb nume. Rose !
- Ea e Kathleen. Eu sunt Joe. - Și eu sunt Henry.
Ce mai faci, Henry ? Sărbători fericite !
Acesta e un aparat pentru cărți de credit.
Sărbători fericite !
Acum trebuie să spui "Sărbători fericite" și tu.
Sărbători fericite și tu.
- Cioc-cioc ! - Cine e ?
- Un nai. - Care nai ?
N-ai vrea să ne ajuți și să treci cartea de credit prin aparat ?
Hai ! Poți s-o faci !
Așa !
Rose ?
Ce nume superb !
- E în regulă ? - Da.
Sărbători fericite ! Și ție, Henry !
Îmi pare rău. Îmi cer scuze din adâncul sufletului !
- Semnați odată ! - Mulțumesc.
Vreau să prind parada de Ziua Recunoștinței.
- Minunat ! - Mulțumesc.
Miranda Margulies va da autografe la Fox & Sons Books pe 10 ianuarie
"Se apropie Crăciunul. Au început să taie pomii. "
Știi cântecul acela al lui Joni Mitchell ?
"Aș vrea să am un râu pe care să patinez. "
Ce cântec trist ! Și, de fapt, nici măcar nu e despre Crăciun.
Dar mă gândeam la el în seara asta, când îmi decoram bradul,
desfăceam ornamente ciudate, făcute din bețe de înghețată,
și îmi era atât de dor de mama mea, că abia puteam să respir.
Mereu mi-e dor de mama de Crăciun, dar anul ăsta e mai rău decât de obicei,
pentru că am nevoie de sfaturile ei. Vreau să-mi facă o cacao și să spună
că toate lucrurile rele vor dispărea de la sine.
De ce fel de sfaturi ai nevoie ? Pot să te ajut ?
Mă poți ajuta ? Aș vrea să poți.
Aș vrea...
Aveam sentimentul că ești conectată acum.
Bună !
Pot să-ți dau eu sfaturi. Sunt foarte priceput la asta.
Dacă m-ai putea ajuta...
E ceva legat de dragoste ?
Te rog, spune că nu !
Nu. Ce dulce e !
Afacerea mea merge prost.
Sunt om de afaceri genial. La asta mă pricep. Cu ce te ocupi ?
Nu.
Fără detalii, ai uitat ?
Bine.
Dacă nu știu detalii, nu te pot ajuta, dar îți pot spune...
Treci pe saltea !
Dar îți pot spune treci...
Ce ? Ce înseamnă asta ?
E din "Nașul". Înseamnă să începi războiul.
Ce au bărbații cu "Nașul" ? Ce naiba ?
Te rog !
Ce pot să... Michael, vino încoace !
"Nașul" este I Ching-ul, e înțelepciunea absolută.
"Nașul" are răspunsuri la toate întrebările.
Ce să iau cu mine în vacanță ? "Lasă arma, ia cannoli !"
Ce zi a săptămânii e ?
"Luni, marți, joi, miercuri."
Răspunsul la întrebarea ta e "Treci pe saltea !"
Ești în război. "Nu e ceva personal, sunt doar afaceri. "
Spune-ți asta de fiecare dată când simți că-ți piere avântul.
Știu că te temi că nu vei avea destul curaj.
E șansa ta. Luptă !
Luptă până la moarte !
Nu e ceva personal, sunt doar afaceri. Luptă, luptă !
- Mă gândeam... Frank ! - Ce ?
M-am hotărât să trec pe saltea.
Crezi că ar fi un conflict de interese uriaș dacă ai scrie ceva despre magazin ?
- Da. - Da ?
- Nu. - Ești de acord ?
Da.
- Știi ce înseamnă "să treci pe saltea" ? - E din "Nașul".
Bună dimineața, "Magazinul de la colț". George la telefon, cu ce vă pot ajuta ?
- Kathleen, au venit cei de la Canalul 2. - Imediat !
"Nu trebuie să cauți în locurile în care binele și răul se înfruntă de obicei,"
"locuri numite de Herodot tărâmurile fericite ale absolutului."
"Avem un exemplu perfect aici,"
"în Westside, unde mașina de bani Fox Books"
"amenință supraviețuirea templului unui adevăr profund al acestui secol:"
"Ești ceea ce citești !"
Chiar cred asta.
"Salvați Magazinul de după colț și vă veți salva sufletul !"
- Frank, e extraordinar ! - Nu crezi că am exagerat ?
Erau de la "Village Voice". Le-am spus să vină când vor ei.
"Zboară ca un fluture, înțeapă ca o albină."
Unu, doi, trei, n-avem nevoie de ei !
Șase, șapte, opt, n-aș intra la voi nici mort.
"N-avem nevoie de ei." Asta spun ?
- Da, prinde repede. - Cine a compus asta ?
E iritant. Mă calcă pe nervi.
Vreți ca Westside să devină un cartier plin de mall-uri ?
Nu !
Vreți să coborâți din metrou și să nu știți dacă mai sunteți în New York ?
Nu !
Putem salva "Magazinul de după colț" ?
Da !
Ne aflăm în fața "Magazinului de după colț",
celebra librărie pentru copii,
care e gata să-și închidă porțile pentru că lupul mare și rău, Fox Books,
s-a deschis în apropiere,
atrăgând clienții cu reducerile de preț și cu cafeaua.
E normal să aibă reduceri și cafea,
pentru că vânzătorii lor n-au citit niciodată o carte.
Nu e atât de drăguță pe cât pare la televizor.
- Ai cunoscut-o ? -Da.
E rea !
Probabil că nici nu arată așa de bine ca la televizor.
Nu, e frumoasă. Dar e rea.
Nu-ți pare rău că o trimiți la periferie, să trăiască din asistența socială ?
Femeie albă, săracă, singură...
- Nu e ceva personal. - Sunt doar afaceri.
Da. Uite un tip arătos !
Vând cărți ieftin. Dați-mă în judecată !
Pe scurt, asta e filosofia Fox Books.
Asta ai spus ?
Da, dar nu numai asta ! Nu pot să cred !
Am spus că suntem nemaipomeniți,
că poți citi ore întregi la noi, fără să te supere nimeni,
că avem 150.000 de titluri. Le-am arătat raionul despre New York.
Am spus că suntem ca o piață, un loc în care oamenii se pot întâlni și cunoaște.
- O piață ? - Am fost elocvent ! Rahat !
O piață.
E inevitabil. Oamenii o vor transforma în Ioana d'Arc.
- Iar pe tine, în Attila. - Nu pe mine personal, ci compania.
L-am cunoscut pe Joe Fox.
Își compara magazinul cu un depozit en gros,
iar cărțile, cu borcane de ulei de măsline.
Povestește-ne despre librărie !
"Magazinul de după colț" are o puritatea jeffersoniană
de care orașul are nevoie, pentru a-și păstra integritatea istorică.
A fost drăguț ! Mulțumesc, a sunat foarte bine.
- Îl înregistrezi ? - Da.
Tehnologic vorbind, lumea ne-a scăpat de sub control, Sidney-Ann.
Să luăm aparatul video, de exemplu.
Ideea era că putem înregistra ce e la televizor când ești plecat de acasă.
Dar plecăm de acasă tocmai ca să pierdem ce e la televizor.
- Te-am mai auzit spunând asta. - Dar ea, nu.
Ai dreptate !
S-a prins !
Dar sunt dispus să sprijin radioul.
O să te apuci să faci colecție de aparate radio ?
Acum suntem la televiziune și te descurci de minune.
- Nu, nu... - Ba da.
- Frank ? - Ce e ?
Tipa se dă la tine.
Nu, e o chestie obișnuită la televiziune.
"Magazinul de după colț" e o adevărată comoară newyorkeză.
Ca și tine.
Serios, aș vrea să mai vii pe la noi.
- Transpiră ? - Nu.
Se atinge și transpiră.
Când vrei tu.
- Putem să-l oprim. - Nu. Doamne !
Vreau să spun că emisiunea ta e singura pe care o urmăresc.
- Doamne ! - Nu, eram politicos.
Nu, eu îți mulțumești... Îți mulțumești? Îmi cer scuze.
Îți mulțumești ?!
Vă mulțumești, doamnelor și domnilor.
- Nu mă mai dezlipeam de ea, nu ? - Da.
Cred că există ceva între noi.
Mai întâi trebuie să iau niște lumânări cu aromă de eucalipt,
pentru că dau apartamentului un miros de licheni.
Apoi, mă duc la piață, dar nu mă pot hotărî
dacă să cumpăr cârnați sau carne tocată.
- Scutește-ne ! - Știți ce ? O să iau sos de scoici !
Pentru că e o întâlnire importantă.
Nu-mi spune ! Nici cea mai mică diferență ?
Cum e posibil ? Atâta publicitate și nu se simte nimic ?
Birdie, ce mă fac ? Ce ar fi făcut mama ?
S-o întrebăm !
Cecilia, ce să facem ?
Birdie...
N-are nici o idee. Dar îi place cum am aranjat vitrina.
- Noapte bună, draga mea. - Noapte bună.
Am nevoie de ajutor.
Mai vrei să ne întâlnim ?
Mi-ar face mare plăcere. Unde ? Când ?
Are o carte cu o floare în ea ?
Serios ? S-ar putea să fie o pocitanie.
Nu stau decât zece minute. O salut, beau o cafea și o șterg.
Sper că n-are o voce pițigăiată, ca șoriceii din "Cenușăreasa".
De ce fac asta ? De ce simt nevoia s-o cunosc ?
Joe, calmează-te ! Duci relația într-o nouă etapă, atâta tot.
Eu fac asta mereu. Întotdeauna duc o relație într-o nouă etapă.
Dacă merge, trec la etapa următoare.
Până când ajung la etapa în care devine imperios necesar să plec.
Și n-o să stau mult, oricum. Am mai spus asta, nu ?
Da.
Bine... Cafe Lalo. Asta e !
E ora opt. Ce repede am ajuns !
Kevin, femeia asta e cea mai adorabilă ființă pe care am întâlnit-o.
Dacă nu arată mai rău decât o cutie poștală,
aș fi nebun să nu fac totul ca să mă însor cu ea.
Ar putea fi o pocitanie. Dar multă baftă !
- Te duci să te uiți tu ? - Eu ?
Uită-te pe fereastră și vezi cum arată. Te rog !
Bine.
- Ești patetic ! - Știu.
Să văd ce se vede...
O vezi ?
Stai ! Da. Văd o fată foarte frumoasă.
Arată bine.
- Știam eu ! - E superbă.
- Știam eu că așa trebuie să fie ! - Dar n-are nici o carte.
Bine...
Stai puțin ! Văd o carte cu o floare. Ea trebuie să fie.
- Și cum arată ? - N-o văd din cauza chelnerului.
- La naiba ! - Stai ! Tipul a plecat.
Și ?
O vezi ?
- Da. - Și ?
- E foarte drăguță. - Este ! Știam eu ! Așa trebuia să fie.
Știi ce ?
Seamănă foarte mult cu tipa aia, Kathleen Kelly.
- Kathleen Kelly de la librărie ? - De ce nu ? Spuneai că e atrăgătoare.
Așa e. De ce nu ? Dar cui îi pasă de Kathleen Kelly ?
Dacă nu-ți place Kathleen, pot să-ți zic de pe acum
că n-o să-ți placă nici fata asta.
- De ce nu ? - Pentru că e Kathleen Kelly.
Ce ai de gând să faci ?
Nimic.
Cum adică, nimic ? O s-o lași să aștepte ?
Da. Exact asta o să fac !
Noapte bună, Kevin. Ne vedem mâine dimineață.
- Vă supărați dacă iau scaunul ? - Da, mă supăr.
Iertați-mă ! Aștept pe cineva.
- Mai vreți un ceai ? - Da, mulțumesc.
- Scuzați-mă ! - Mulțumesc.
Kathleen Kelly ! Bună.
Ce coincidență ! Pot să iau loc ?
Nu. Aștept pe cineva. Mulțumesc.
- "Mândrie și prejudecată". - Te rog !
Pun pariu că citești cartea asta în fiecare an.
Pun pariu că-l iubești pe domnul Darcy. Iar inima ta sentimentală bate nebunește
la gândul că el și cum o chema-o pe ea o să rămână împreună.
- Vă servesc cu ceva ? - Nu, domnul nu rămâne.
- O mochaccino degresată, fără cofeină. - Nu, nu rămâi !
Stau până sosește prietenul tău.
A întârziat ?
Pe eroina din "Mândrie și prejudecată" o cheamă Elizabeth Bennet.
E unul dintre cele mai complexe personaje create vreodată.
- Nu că ai avea de unde să știi asta. - De fapt, chiar am citit-o.
Bravo ție !
Ai descoperi multe lucruri, dacă m-ai cunoaște cu adevărat.
Știu ce aș descoperi, dacă te-aș cunoaște.
Ai o casă de bani, în loc de creier și un termen limită, în loc de inimă.
- Ce e ? -Tocmai am trecut peste un prag.
- Care ? - Ție trebuie să-ți mulțumesc.
Pentru prima oară în viață când am de-a face cu un om groaznic și insensibil,
am știut ce vreau să spun și am spus-o !
Eu cred că ești talentată. A fost un amestec perfect de poezie și răutate.
Răutate ? Să-ți spun eu câte ceva despre răutate !
Nu mă înțelege greșit. Încercam să-ți fac un compliment.
De ce nu o lași ? Ce faci ?
E un trandafir roșu ? Nu, e purpuriu. Sigur te-ai inspirat dintr-o carte.
Ți se pare amuzant, nu ? Pentru tine, totul e o glumă.
Te rog, pleacă ! Te implor !
Mulțumesc.
Știi de ce-mi amintește batista asta ? De ziua în care ne-am cunoscut.
- Prima zi în care m-ai mințit. - Nu te-am mințit.
- Ba da. - Ba nu.
Ba da ! Și povestea cu vulpea mi se părea înduioșătoare. F-O-X.
Nu te-am mințit.
- Joe ? "Spune-mi Joe." - Sigur.
Parcă ai fi fost o fată prostuță de 22 de ani fără nume de familie.
"Bună, sunt Kimberly." "Bună, sunt Janice."
Ele chiar nu știu că trebuie să ai și nume de familie ?
Parcă ar fi o generație întreagă de chelnerite.
- Nu sunt o chelnerită de 22 de ani. - Nu asta voiam să spun.
Și când am spus chestia cu reducerile și borcanele de ulei...
Nu mă refeream chiar la asta.
Bietul și tristul multimilionar ! Cât te compătimesc !
Să presupun că nici el nu e ?
Cine e, oare ? Nu cred că e cel mai mare expert în Julius și Ethel Rosenberg,
ci cu totul altcineva.
- O să fii rea și cu el ? - Nu.
Pentru că bărbatul care va veni aici e cu totul diferit de tine.
Acel bărbat e atent și amuzant. Are un simt al umorului extraordinar.
Dar n-a venit.
Trebuie să aibă un motiv ca să nu fie aici,
pentru că nu există nici un pic de cruzime în el.
Dar nu mă aștept să înțelegi un astfel de om.
Tu, cu Mocchacinoland-ul tematic pe mai multe etaje ce va uniformiza lumea.
Te amăgești că ai fi un binefăcător, care oferă cărți maselor.
Dar nimeni nu te va ține minte, Joe Fox !
Poate că nici pe mine nu mă va ține minte nimeni,
dar multă lume își amintește de mama.
Și ei spun că era un om bun și că magazinul ei era deosebit.
Tu ești doar un afacerist !
Cred că e momentul să plec.
Noapte bună !
Nu aveți mesaje
Impresara mi-a cerut 600.000 de dolari, iar eu i-am spus:
"Stephanie, dacă tu crezi că o să-i dau un asemenea avans"
"unui scriitor a cărui ultimă carte e folosită ca suport pentru cești,"
"ai înnebunit de tot."
M-a insultat și m-a provocat.
Singurul lucru plăcut la ea era felul în care îi cădea părul pe frunte.
Dar sub acel exterior dezagreabil s-ar putea să fie o adevărată...
O adevărată scorpie. Să nu mai discutăm despre asta !
Eu mă duc la birou. Sunt sigur că și tu ai de lucru.
Nu prea. Magazinul e ca o mașinărie bine unsă, prietene.
- Ce s-a întâmplat ? - N-a venit.
- Ți-a tras clapa ! - N-aș spune că a fost chiar așa.
Cred că s-a întâmplat ceva îngrozitor și n-a mai putut...
Dacă a venit, mi-a aruncat o privire și a plecat ?
Imposibil !
Poate că a avut un accident cu metroul.
Cu siguranță !
Un tren a rămas în tunel, iar el era înăuntru.
Și știi că trenurile rapide creează vid.
A fost aruncat pe șine.
- Pe bara de tensiune ! - S-a prăjit.
- Ce s-a întâmplat ? - N-a putut veni.
Ți-a tras clapa ?
Poate că a avut un accident de mașină. Taximetriștii conduc ca demenții.
Dau peste câte ceva și te aruncă în geamul de plastic.
Sau are mâinile în ghips și nu poate da telefon.
- Sau e inconștient. - E în comă !
La Terapie Intensivă.
- Cu monitorul cardiac lângă el. - Și fără telefon !
- Uite ! - Ce ?
Poliția îl prinde pe "ucigașul de pe acoperiș"
Ce vrei să spui ?
Ar putea fi... A fost arestat la două străzi de cafenea.
Are și poză ?
- Așa se explică ! - Era la pușcărie.
Și avea telefon.
Dar n-avea voie să dea decât un telefon, așa că și-a sunat avocatul.
- Ce noroc ai avut ! - Puteai fi moartă.
N-are cum să fie "ucigașul de pe acoperiș" !
Mai ții minte când credeai că Frank e terorist ?
Atunci era cu totul altceva.
- Cât timp ai stat singură ? - Nu prea mult. A apărut Joe Fox.
Joe Fox ?
Nu vreau să discut despre asta. Să trecem la treabă !
Sigur avem ceva de făcut. Întotdeauna avem de lucru.
- Uite ! - E drăguț.
- Deci ? - A fost reținut.
Ți-a tras clapa ?
M-am gândit la tine.
Aseară am fost să te întâlnesc, dar n-ai venit.
Aș vrea să știu de ce. M-am simțit ca o proastă.
În timp ce așteptam, a apărut altcineva.
Un om care mi-a distrus viața profesională.
Și s-a întâmplat ceva uimitor.
Pentru prima oară în viață, am reușit să spun ce doream exact când trebuia.
Desigur, după aceea m-am simțit groaznic, exact așa cum m-ai avertizat.
Am fost rea, iar eu nu sunt niciodată rea.
Deși nu cred că ce am spus eu a contat pentru omul acesta.
Pentru el, sunt doar un gândac ce trebuie strivit.
Dar dacă a contat ?
N-am nici o scuză pentru felul în care m-am purtat.
Oricum... Voiam să stăm de vorbă.
Sper că ai o justificare serioasă pentru absența ta.
Nu pari genul de om care ar face așa ceva.
Ce e ciudat la această formă de comunicare
e că ești tentat să discuți despre nimicuri, nu despre subiecte serioase.
Dar voiam să spun că aceste nimicuri au însemnat pentru mine mai mult
decât multe chestii serioase.
Mulțumesc.
La revedere.
Sunt la...
Vancouver.
Am avut o ședință din care nu puteam scăpa,
apoi curentul s-a oprit în toată clădirea.
Eram prinși la etajul 38
când s-a întrerupt și linia telefonică.
În mod bizar.
Dragă prietenă,
nu-ți pot spune ce s-a întâmplat aseară,
dar te implor din suflet să mă ierți pentru că n-am venit...
Pentru ce s-a întâmplat.
Mă simt îngrozitor că te-am făcut să suferi și mai mult.
Dar sunt sigur că, orice ai fi spus aseară, a fost provocat și meritat.
Toți spunem lucruri pe care le regretăm când suntem stresați.
Te așteptai să întâlnești un om în care aveai încredere,
dar ai dat ochi cu dușmanul.
E numai vina mea.
Cândva, o să-ți explic totul.
Între timp, sunt aici.
Poți vorbi cu mine.
- A spus dacă vrea să vă mai întâlniți ? - Nu.
Nu contează. O să fim ca George Bernand Shaw și doamna Patrick Campbell.
O să ne scriem toată viața.
Mulțumesc pentru biscuiți. Arată excelent.
- Birdie, unde a fost făcută poza asta ? - La Sevilla.
- Când te-ai îndrăgostit nebunește ? - Da.
- Ce te-ai hotărât să faci ? - O să închidem.
Închidem...
E cel mai curajos lucru pe care-l puteai face.
Ești o mincinoasă. Dar îți mulțumesc.
Îndrăznești să-ți imaginezi că ai putea avea și o altfel de viață.
Știu că nu simți asta. Te simți o mare ratată...
Dar nu ești.
Mărșăluiești către necunoscut, înarmată cu... nimic.
Ia un sandviș !
Nu chiar nimic. Am niște bani puși deoparte.
Dacă mai ai nevoie, spune-mi. Sunt foarte bogată.
Am cumpărat acțiuni Intel cu șase dolari.
Probabil că vreți să vă spun de cine m-am îndrăgostit.
Dar n-o să vă spun.
Cine era, Birdie ?
Spune-ne ! Ești rea ! Dar și romantică.
- N-a fost să fie. - De ce ?
- El conducea Spania. - Spania ?
Țara. El o conducea. Asta era slujba lui.
Apoi, a murit. Nu mai contează. Lapte sau lămâie ?
S-a îndrăgostit de generalul Franco.
Nu spune asta ! N-avem de unde să știm.
Cine altcineva putea fi ? Probabil că era prin 1960.
- Vrei floricele ? - Nu-mi vine să cred.
Nu era un om normal, cum ar fi un socialist sau un anarhist.
S-a întâmplat în Spania. Oamenii fac multe prostii în străinătate.
Bineînțeles. Cumpără haine de piele cu sume exorbitante.
Dar nu se îndrăgostesc de dictatori fasciști !
Birdie e un om foarte important pentru mine.
Practic, e ca o mamă adoptivă.
- E nebună. - Ba nu.
N-aș putea să fiu cu un om care nu ia politica în serios, ca mine.
Vă rog !
E un hot dog care cântă ! Chiar vrei să-l asculți în liniște ?
Vreau să-ți spun ceva, Frank. N-am votat.
Poftim ?
La ultimele alegeri municipale,
când Rudy Giuliani candida împotriva lui Ruth Messinger,
m-am dus la manichiurist și am uitat să votez.
De când îți faci tu manichiura ?
Nu poți fi nici cu o femeie care își face manichiura ?
Nu-i nimic ! Te iert.
Mă ierți ?
Scuzați-mă !
A fost o săptămână grea. Închizi magazinul...
Nu e vorba de asta, Frank. Serios. Doar că...
- Știu. A fost urât din partea mea. - Ce a fost urât ?
Te-am bătut la cap când eu...
Nici nu știu cum să-ți spun asta.
Ce e ?
- Ești un om minunat, Kathleen. - Și tu la fel.
Și sunt onorată că vrei să fii cu mine,
pentru că tu n-ai umbla cu un bărbat care nu te-ar merita.
Sunt întru totul de acord cu tine.
- Nu, nu spune asta ! - Ce ?
- Îmi îngreunezi situația. - Ce ?
Nu mă iubești !
Nici eu.
- Nu mă iubești ? - Nu.
- Dar ne potrivim atât de bine ! - Știu.
Ai pe altcineva sau...
Femeia de la televizor ! Sidney-Ann !
Nu s-a întâmplat nimic, dar...
- Frank, e republicană ? - Nu mă pot abține.
Dar tu ? Ai pe cineva ? - Nu.
Dar visez la omul ideal.
Iubitule, ia un exemplar din "Trompeta lebedei" !
Ce nenorocire !
- Scaunele sunt de vânzare ? - Vindem tot ce nu e prins de podea.
- Zece dolari și sunt ale dv. - Ce-o să faceți acum ?
Nu știu. O să mă odihnesc. Aproape că nu mai am răbdare.
Mult succes !
Când eram mică, veneam aici în fiecare sâmbătă.
Îmi amintesc când mama ta mi-a dat "Anne și acoperișurile verzi".
"Citește-o cu un pachet de șervețele", mi-a spus.
Mă ajută cineva ?
- Acum, te privește din Ceruri. - Sunt sigură.
De ce nu punem o bombă la Fox Books ?
Aveți cărțile cu papucii ?
De cine sunt scrise ?
Nu știu. Un prieten mi-a spus că fiica mea trebuie să citească seria cu papucii.
Noel Streatfeild.
Noel Streatfeild a scris "Pantofi de balet", "Pantofi de patinaj",
"Pantofi de teatru" și "Pantofi de dans".
Eu aș începe cu "Pantofi de balet". E preferata mea.
Deși "Pantofi de patinaj" e minunată, dar nu se mai publică.
Streatfeild. Cum se scrie ?
S-t-r-e-a-t-f-e-i-l-d.
Mulțumesc.
Kathleen Kelly ! Numele ei parcă plutea în aer.
- Așa, pur și simplu ? - Toată lumea vorbea despre ea.
Kathleen Kelly și "situația" ei.
M-am gândit că ar fi un excelent editor pentru cărți de copii.
Ce te face să crezi asta ?
Știe totul, are gusturi impecabile, toată lumea știe asta.
Vânzătorii se iau după ea. Dacă îi place o carte, se vinde.
- Și o să-i oferi o slujbă ? - Ce altceva să facă ?
- Acum, că e săracă... - Din cauza ta.
- N-o văd lucrând pentru tine. - De ce ?
Pentru că n-are instinct de ucigaș. N-a concediat pe nimeni.
Uită-te la magazinul ei ! Angajații ei erau acolo de o veșnicie...
Până de curând, când toți și-au pierdut slujbele.
Da, din cauza ta. Țineți liftul !
- Domnișoară Eden, domnule Fox ! - Salut, Charlie !
Îmi place cum te prefaci că nu ești vinovat pentru situația ei.
Ești atât de insensibil ! Îmi amintești de cineva.
De cine îmi amintești ? De mine !
- Ce se întâmplă ? - Se poate să se fi blocat.
Charlie, ce faci ?
Sper să nu se prăbușească până la subsol.
- Se poate întâmpla ? - Nu. Nu se poate prăbuși.
Salut, sunt Joe Fox. Cu cine vorbesc. Juan ?
Juan, suntem prinși în lift, între etajele șase și șapte.
Suntem patru oameni.
Și dacă nu-ți miști fundul să ne scoți de aici imediat...
Salut, Juan. Da. Sună-l pe administrator și la 91 1 .
91 1 . Da, pompierii.
Mulțumesc mult.
- Toată lumea să sară în sus ! - Ce ?
Dacă sărim, liftul va crede că e gol și va deschide ușile.
Unu, doi, trei, săriți !
Dacă scap de aici, o să încep să vorbesc cu mama.
Oare ce face acum ?
Dacă scap de aici, mă căsătoresc cu Oreet.
O iubesc, ar trebui să mă însor cu ea.
Nu știu de ce n-am făcut-o încă.
Dacă scap de aici, îmi fac operație cu laser la ochi.
- Dacă scap de aici... - Unde-mi sunt Tic-Tac-urile ?
Ce e ?
M-am întors acasă în seara asta și m-am urcat în lift.
După o oră, m-am dat jos din lift,
iar eu și Brinkley ne-am mutat în altă parte.
Brusc, totul devenise clar. E o poveste lungă,
plină de detalii personale pe care le-am evitat cu atâta grijă.
Să spunem doar că era un om în lift care știa exact ce voia.
Iar eu îmi doream să am norocul lui.
Oamenii spun mereu că schimbarea e un lucru bun.
Dar, de fapt, vor să spună
că s-a întâmplat ceva ce nu-ți doreai să se întâmple.
Închid magazinul săptămâna asta. Am un magazin. Ți-am spus ?
E un magazin minunat. Dar peste o săptămână va fi ceva deprimant,
cum ar fi un Baby Gap.
Curând, va deveni o amintire.
Probabil că vreun prost crede că e un tribut adus orașului,
care se schimbă mereu și nu te poți baza pe el.
Știu, pentru că asta spun și eu mereu. Dar adevărul e că sunt distrusă.
Parcă o parte din mine a pierit și parcă mama a murit din nou.
Nimeni nu poate să refacă lucrurile așa cum erau.
După 42 de ani, ne închidem porțile. Ne bucurăm că am făcut parte din viața dv.
Ce s-a întâmplat ?
Ce mai faci ?
Tată, tot te-ai descurcat. Măcar nu te-ai însurat cu ea.
- Bine ai venit la bord ! - A durat ceva vreme.
Da...
Am stat pe iahtul ăsta după ce...
Laurette, mama ta, balerina...
- Doica. - Ea era doica ?
- Da. - Uitasem. Ce ironic !
- Apoi, a fost patinatoarea. - Și ea a fost tot doica mea.
- Serios ? - Da.
Asta e chiar uimitor de ironic ! Apoi, a urmat Sybil.
- E un cuvânt cu A. - Astrolog.
Exact.
Din câte îmi amintesc, luna ei era în casa altcuiva.
- Ca și în cazul lui Gillian. - Gillian a fugit cu altcineva ?
- Cu doica. - Cu doica Maureen ?
Da.
- Gillian a fugit cu doica Maureen ! - Te-ai prins.
- E incredibil de ironic. - Așa e.
- Nu există cuvânt mai potrivit. - Cine e mai bun decât noi ?
Tată și fiu, împreună, în cele din urmă.
- Tu de cine te-ai despărțit ? - De Patricia. Ai cunoscut-o.
Crezi că mi-ar plăcea ?
Glumeam, fiule !
Nu e superb ? Desigur, n-o să mă întorc acasă cel puțin trei săptămâni.
Și urmează problemele juridice...
Altă bucată din moștenirea ta care se duce pe apa sâmbetei.
- Nu-ți face griji ! - Nu-mi fac.
Dar trebuie să cunosc pe altcineva. Asta e partea cea mai ușoară.
Da, e floare la ureche să găsești singurul om din lume care-ți umple inima de fericire.
Nu fi ridicol ! Am avut eu pe cineva care să se încadreze în categoria asta ?
Tu ai avut ?
Cine e ?
Joe Fox.
- Ce cauți aici ? - Pot să urc ?
Nu. Nu e o idee bună.
Sunt foarte răcită.
- Se aude ? - Da.
Îmi curge nasul, sunt pe jumătate adormită,
iau echinacea și vitamina C,
dorm aproape toată ziua, am temperatură...
Cred că e contagioasă.
Ți-aș fi recunoscătoare dacă ai pleca.
Kathleen ?
O clipă !
Așteaptă !
Bună !
Ce cauți aici ?
Am auzit că ești bolnavă și eram îngrijorat.
- Voiam să... - Ce ?
- Mai e cineva aici ? - Nu.
- E canalul de teleshopping. - Ai cumpărat păpuși de porțelan ?
Mă gândeam să-mi iau. Tu m-ai fortat să închid librăria !
Așa e.
- Ai venit să te dai mare ? - Nu.
- Să-mi oferi de lucru ? - N-aș îndrăzni...
Pentru că am planuri. Am multe oferte. Mi-a oferit de lucru...
- Fosta mea... - Da. Fosta ?
- Ne-am despărțit. - Păcat ! Vă potriveați de minune.
Nu vreau să spun așa ceva. Orice mi-ai fi făcut, nu am nici o scuză.
- Dar de fiecare dată când te văd... - Vorbele astea îți zboară din gură.
Da !
Ți-am adus flori.
Mulțumesc.
Ce-ar fi să le pun în apă ?
Tu ești bolnavă. Stai jos !
Bine.
Îmi trebuie o vază. O vază ?
Pe frigider.
Uite-o ! Evident...
George te salută.
- El mi-a spus că ești bolnavă. - Ce mai face ?
Grozav. Revoluționează librăria.
Nu poți lucra în departamentul lui,
dacă nu ai doctoratul în literatură pentru copii.
Ador margaretele !
Mi-ai spus.
Sunt foarte prietenoase. Nu crezi că sunt cele mai prietenoase flori ?
Ba da.
- Când v-ați despărțit ? - Acum două săptămâni.
Toată lumea se desparte. Tu, eu...
Mai știu pe cineva care s-a despărțit de perechea sa în lift.
De obicei, se întâmplă când cobori sau în fața liftului.
Dar el a rămas blocat în lift. Când ne-am întâlnit la cafenea, pe el îl așteptam.
- Și eram... - Fermecătoare.
- Nu eram fermecătoare. - Așa arătai. Ceai ?
Da. Eram supărată și îngrozitoare.
- Miere ? - Da.
- Eu am fost îngrozitor. - Ai dreptate. Dar n-am nici o scuză.
Înțeleg ce vrei să spui. Interesant !
Eu sunt un om îngrozitor, deci nu pot să mă schimb. Asta vrei să spui.
Dar nu-i nimic. Te-am falimentat, deci ai dreptul să mă urăști.
Nu te urăsc.
Dar n-o să mă ierți niciodată, exact ca Elizabeth.
Cine ?
Elizabeth Bennet, din "Mândrie și prejudecată". Ea era prea mândră.
Parcă urai "Mândrie și prejudecată".
Sau ea avea prejudecăți și domnul Darcy era prea mândru ? Nu-mi mai amintesc.
N-a fost nimic personal.
Ce vrei să spui ? M-am săturat de fraza asta !
N-a fost personal pentru tine, dar pentru mine a fost.
Și pentru mulți oameni. E ceva rău în a fi o chestie personală ?
Nu, nimic.
Orice ar fi un anume lucru, ar trebui să fie în primul rând personal.
Încep să amețesc.
De ce ai trecut pe aici ? Am uitat.
Voiam să fim prieteni.
Știam că nu se poate.
Ce pot să spun ? Uneori, bărbații vor lucruri imposibile.
- Pot să te întreb ceva ? - Ce ?
Ce s-a întâmplat cu tipul de la cafenea ?
Nimic.
- Dar ești nebună după el ? - Da.
De ce nu fugi cu el ? Ce mai aștepți ?
Nu-l cunosc.
Serios ?
L-am cunoscut prin... N-o să-ți vină să crezi.
Stai să ghicesc ! Prin Internet ?
Da.
- "Ai mesaje." - Da.
- Sunt niște cuvinte foarte puternice. - Așa e.
Mă bucur pentru el.
Deși... Pot să-ți dau o sugestie ?
Cred că ar trebui să vă întâlniți. Nu, îmi retrag cuvintele.
De ce să te întâlnești cu un om după care ești nebună ?
Nu cred că ar trebui să accept sfaturile unui om care...
Văd că scot tot ce e mai rău în tine.
Vreau să te ajut să nu spui ceva ce te va chinui în anii ce vor urma.
Sper să te faci bine repede. Ar fi păcat să nu vezi New York-ul primăvara.
Mulțumesc pentru margarete.
- Ai grijă de tine ! - Bine.
La revedere !
M-am gândit... Ar trebui să ne întâlnim.
Trebuie să ne întâlnim și ne vom întâlni.
Dar acum mă ocup de un proiect care trebuie...
Ajustat.
- Ajustat ? - Ajustat.
- Un proiect care trebuie ajustat. - Asta a spus.
A-j-u-s-t-a-t.
Eu cred că e însurat și are trei copii.
Ce lucru oribil spui ! Nu se poate să fie însurat.
De unde știi ? L-ai întrebat dacă e însurat ? I-ai scris ?
Nu, și nici n-o să... Nu.
Știu că e cam târziu să te întreb, dar... Ești căsătorit ?
Dacă sunt căsătorit ?! Ce întrebare mai e și asta ?
Cum mă poți întreba așa ceva ? Nu mă cunoști deloc ?
Stai ! Am înțeles. Prietenii ți-au spus că nu ne-am întâlnit
pentru că sunt căsătorit, nu-i așa ?
- Așadar, nu ți-a răspuns. - Ba da.
- Ba nu. - Ba da. S-a prins imediat.
A știut imediat ce urmăresc, ceea ce nu mă miră la el.
Nu ți-a răspuns la întrebare, nu ?
Nu.
Poate că e gras. E un burtos !
Nu mă interesează.
Nu te interesează că e atât de gras, încât trebuie scos din casă cu macaraua ?
- Nu-ți pasă. - E prea puțin posibil.
E complet ridicol !
Care e pseudonimul lui ?
N-o să-i scriu ! De asta ți-e teamă ?
Bine. NY152.
NY152 ? 152... Are 152 de ani.
A avut 152 de negi și a rămas cu 152 de cicatrice pe față.
E numărul oamenilor care spun că seamănă cu Clark Gable.
152 de oameni spun că seamănă cu o ciocolată.
- De ce am deschis subiectul ? - A avut 152 de copci la nas.
Numărul paharelor strânse de-a lungul excursiilor.
Nu, e adresa lui. Ba nu, n-ar face ceva atât de prozaic.
Singurul lucru care mă interesează,
în afară de treaba cu căsătoria și de cea cu închisoarea,
e treaba cu iahtul.
Care treabă cu iahtul ?
N-aș putea fi cu cineva care are un iaht.
Eu am.
Așa că ne-am lămurit. N-o să fim împreună.
- Câte ? - Trei.
- Dă-mi voie ! - Mulțumesc.
Eu n-aș putea fi cu cineva căreia îi place Joni Mitchell.
"Îmi amintesc iluzii de nori. Nu știu deloc ce sunt norii."
Ce înseamnă asta ? E pilot ? Ia lecții de zbor ?
Trebuie să fie o metaforă, dar eu n-o înțeleg.
Cum merge cu scrisul cărții ?
Am cunoscut o editoare la librărie și ea abia așteaptă s-o citească.
Nu mi-a trecut niciodată prin cap că voi scrie.
Dacă n-aș fi avut atâta timp... Știi ceva ?
Ce ?
Adevărul e că el m-a făcut să mă gândesc să scriu.
Domnul "152 de condamnări" ?
Domnul "152 de viziuni asupra sufletului meu".
Nu pot concura cu asta.
- Dau mereu de tine ! - Da.
- Sper că mangoul tău e copt. - Cred că e.
Vrei să dai de mine și sâmbătă pe la prânz ?
- Da. - Acolo ? Bine.
Vrei să ne întâlnim sâmbătă...
La patru ?
În parcul Riversdale e un loc în care se face o curbă și e o grădină.
Eu și Brinkley te vom aștepta.
Haide ! Ești pregătit ? S-a dus !
- Astăzi ? - Astăzi.
- Știu. În parcul Riversdale. - Asta înseamnă că e din Westside.
Nu e incredibil ? Poate că l-am mai văzut și nu știam cine e.
Se poate să-l fi văzut în fiecare zi.
- E foarte posibil. - Ar putea fi oricine.
Poate că e tipul acela și florile sunt pentru tine.
- Poate că e omul cu fermoarele. - Cine ?
Omul cu fermoarele. E tipul care repară fermoare pe Amsterdam Avenue.
- Încetează ! - N-ar mai trebui să cumperi genți noi.
Termină ! Doamne...
Alegerea momentului e totul.
A așteptat până când n-ai mai avut nici o îndoială
că nu poți iubi nici un alt bărbat.
- Da. - Uneori mă întreb...
Ce ?
Dacă eu n-aș fi fost "Fox Books",
iar tu n-ai fi fost "Magazinul de după colț" și ne-am fi cunoscut...
Știu.
Ți-aș fi cerut numărul de telefon.
Și n-aș fi putut să aștept 24 de ore ca să te sun și să te întreb:
"Ce zici de o cafea,"
"de un pahar de băutură, de o cină sau de un film..."
"Până la sfârșitul vieții ?"
- Joe... - Și n-am fi fost dușmani niciodată.
Ne-am fi certat doar pentru filmul pe care să-l închiriem sâmbăta seara.
- Cine se ceartă pe tema asta ? - Unii oameni.
- Nu noi. - Niciodată.
Dacă...
- Trebuie să plec. - Vreau să te întreb ceva !
Cum poți să-l ierți pe tipul ăsta pentru că ți-a dat plasă,
iar pe mine nu mă poți ierta pentru o chestie măruntă cum e falimentarea ?
Cât aș vrea să mă ierți !
- Chiar trebuie să plec. - Da, n-ar fi bine să întârzii.
Brinkley !
¶ Somewhere over the rainbow, way up high
¶ There's a land that I heard of, once in a lullaby
¶ Somewhere over the rainbow, skies are blue ¶
Nu plânge, Shopgirl!
Nu plânge.
Voiam să fii tu. Cât de tare voiam să fii tu !
¶ Someday I'll wish upon a star,
¶ And wake up where the clouds are far behind me
¶ Where troubles melt like lemon drops,
¶ Away above the chimney tops ¶ That's where you'll find me
¶ Somewhere over the rainbow, bluebirds fly
¶ Bird fly over the rainbow, why then, oh why can't I. ¶
R O M A N I A N